К Р А Д Е Ц
Има крадци, които се стараят да не повреждат мебелите.
Не и аз.
Други оставят всичко на мястото му.
Аз - никога.
Имам мръсна професия, както и извинение за това -
след себе си оставям безпорядък.
А и нямам време за губене.
За да огледам къща като тази, да подбера какво да взема,
ми е нужна цяла нощ, а може и тя да не ми стигне.
Знам за какво говоря - кражбите са моят живот.
Човек не избира съдбата си, но аз не се оплаквам.
Не си яж ноктите. Ако обичаш нокти, яж тези на другите.
Твоите нокти са твоя собственост - научи се да пазиш собствеността си.
Бях сирак. Израснах с братовчедка си Шарлот и чичо си Юрбен, нейния баща.
Той ме бе приютил и се грижеше за интересите ми.
Един ден щях да бъда богат. Всички ми го казваха.
Какво сте застанали тук! Намерете си работа!
Деца, по-добре дайте съвет, отколкото подаяние.
Ненавиждах го. Но обичах Шарлот.
Бях се заклел, че ще се оженя за нея.
Минаха 14 години, които прекарах в колежа, после в казармата...
Четиринайсет години затвор.
После дойде свободата. Върнах се при Шарлот...
Жорж!
Какво има?
Сгодена съм.
Ще се омъжа.
Много обичах баща ти.
Той беше очарователен, интересен човек.
Но нищо не разбираше от финанси.
Допусна грешки. Не умееше да управлява богатството си.
Ще можеш сам да се увериш. Опитах се да оправя нещата.
Слушаш ли ме? Играх на борсата. За теб го направих.
За жалост попаднах на безскрупулни хора.
Ужасно е, но кой можеше да предвиди, че Европейската банка ще фалира?
Загуби 600000 франка. - 600000...
И аз понесох загуби.
Остават 300000. Къде са? - Ето ги.
Панамски облигации без стойност. - Може би.
Но аз ги платих доста скъпо. Искаш ли документите?
Сега разбираш, че и на нас, богатите, не ни е лесно.
Защо крадете от мен? - Какви ги говориш?
За да увеличите зестрата на Шарлот? - Какво общо има Шарлот с това?
Да не ме обвиняваш в лъжа?
Да, чичо. - Ако искаш, може да ме съдиш.
Дори да вложиш много време и пари, шансът да ме осъдиш, е 1 на 100.
За всичко сте помислили. Къде трябва да се подпиша?
Не бързай, помисли. Подпишеш ли, няма връщане назад.
Да нямате угризения на съвестта? - Аз ли?! Не!
Държиш се, сякаш ми правиш подарък, а това не ми харесва.
Не се лъжете по държанието ми. То може да ви подведе.
Сгодили сте Шарлот... - Тя ще сключи чудесен брак.
Изненадан ли си?
Да не възнамеряваше да се ожениш за нея? Не, нали?
Прав сте. Аз не съм подходящ за нея.
Ще направя опит да се владея.
Няколко дни по-късно, в дома на сем. Дьо Монтарьой,
присъствах на годежа на сина им Арман с Шарлот.
Какво чудесно начало - денят беше слънчев.
Да, Арман. - Виждам, че сте весела.
И аз съм весел, но съм стеснителен.
Дайте ми време да свикна, после ще се смеем заедно.
Сем. Дьо Монтарьой - много богати в миналото,
още притежаваха няколко изключителни бижута.
Г-жа Дьо Монтарьой ги бе донесла от банката,
за да може братовчедка ми да си избере пръстен.
Скъпа Шарлот...
Шампанско?
Татко, дайте ми кибрита.
Маргьорит!
Лягайте си, вече е късно!
Тъжно, нали? Той е пер на Франция, а се държат с него като с дете.
Феликс ла Маржел. На вашите услуги.
Приятно ми е. Няма нищо лошо в това да прибереш кутия кибрит.
Стига човекът да не е пироман.
Г-н Дьо Монтарьой неколкократно се опитва да подпали къщата.
Радвам се, че се запознахме. Аз съм стар приятел на чичо ви.
Разбирам, че ви е върнал наследството.
Жалко наследство.
Събирам средства за строежа на църкви в Китай.
Бихте ли подпомогнали това християнско начинание?
Честно казано, не.
Обичам прямите отговори.
Г-н абат, имаме нужда от съвета ви.
Идвам, госпожо. Извинете.
Императорът подарил тази брошка на бабата на съпруга ми.
Какво представлява според вас - цвете или пеперуда?
Не, госпожо. Представлява 200000 франка.
Стигат да вдигнем половин църква. - Пак се шегувате, г-н абат.
Тръгвате ли си вече?
Да си остане между нас, но тук ми е скучно.
И аз скучая.
Това е ключът от стаята ми.
Къде е тя? - Моята стая ли? Ама че нахалство!
На втория етаж срещу стълбите. Вратата е със стъклена топка.
Благодаря, Маргьорит.
Там ли се качвате?
Това притеснява ли ви?
До скоро. Ще ги накарам да си тръгнат по-бързо.
Добро утро, Мари-Жан. - Г-н Жорж! Не изглеждате добре!
Добро утро. - Късно се прибра.
Много шум ли вдигнах? - Не.
Бях будна. Забавлява ли се?
Къде беше?
Имам лоша новина - нощес са обрали сем. Дьо Монтарьой.
Откраднали са всичките им семейни бижута.
Боя се, че годежът е развален. - Защо?
Как защо? Тези бижута съставляваха цялото им състояние!
Не мога да допусна да се обвържеш с разорено семейство.
Ако намерят бижутата? - Това е само предположение.
Познавам един човек в префектурата.
Скоро всичко ще разберем.
Бижутата...
Ти ли беше?
Заминаваш ли? - Както виждаш.
Къде? С кого?
Ти открадна бижутата, нали?
Отговори ми!
Не заминавай, Жорж.
Защо го правиш? - Трябва да се махна.
Баща ти направи престоя ми тук непоносим.
Пак ще ме оставиш сама.
Ела с мен.
Ти си луд.
Не, Жорж! Не тук!
Тръгни с мен. Още сега.
Ти си луд! Не знаеш какво говориш!
Знаеш, че е невъзможно. - Заради баща ти ли?
Заради баща ми,
заради къщата, заради всичко...
Нямаше ли да напуснеш всичко заради Дьо Монтарьой?
Плашиш ме.
Ти си откраднал бижутата. - Искаш ли ги?
Ето ги - всичките до едно.
Пръстените, колиетата, брошката от императора...
Шарлот!
Прав бях, Шарлот. Годежът е развален.
Полицията е разкрила случая, но от бижутата няма и следа.
Знаят ли кои са извършителите?
Извършителите ли?
Бил е само един.
Заминаваш ли? - Да.
С моите обувки?
Задръж ги. Бездруго ме убиваха.
Кой е извършителят? - Нали ще си остане между нас?
Един военен.
Един мръсник, който е споделял леглото на г-жа Дьо Монтарьой.
Бившата ти тъща е имала любовник. Хванали са го тази сутрин.
С бижутата ли? - Казах ти, че от тях няма и следа.
Имал е съучастник, който е избягал.
Полицията не разполага с доказателства, както винаги.
Г-жа Дьо Монтарьой е оттеглила жалбата, за да избегне скандала.
Значи случаят е приключен? - Така мислят в префектурата.
Смешно ли ти е? Г-жа Дьо Монтарьой се оказа престъпница!
Минах да я видя. Беше в особено състояние.
Сякаш не й стигаше това, което се случи.
Да имаш един милион и да легнеш с първия срещнат...
На човек му идва да хване пушката!
Какво правиш, Шарлот? Идваш ли?
Г-н Рандал! Виж ти!
Оказа се вярно, че само планините не се срещат.
Може ли? - Заповядайте.
В Брюксел ли отивате? - Да.
Естествено... Ще инвестирате наследството си.
Белгия е добър избор.
Стабилна страна с висок морал, динамична...
Белгийската промишленост е в подем.
Извинете, че се намесвам така, но чух разговора ви и...
Доколкото разбрах господин... - Фернан Дюмулен.
Приятно ми е - Емил ван дер Бюш, индустриалец. Белгиец съм.
Доколкото разбрах, искате да инвестирате в Белгия?
Аз?!
Знаете ли, че бъдещето е в химическата промишленост?
Аз имам завод за бои. Произвеждам оцветители.
Заводът ми е един от най-големите в страната.
Как да ви убедя? Утрешният свят ще е свят на цветовете.
Пазарът ни е необхватен. - Щом търсенето е голямо...
Ще имате нужда от работници. Те ще искат по-високи заплати.
Те може да искат, но няма да ги получат.
Първо нарастват печалбите, заплатите - след това.
Това е икономически закон.
Имате ли план на завода? - Да, сега ще го донеса.
Сега ще ми кажете ли?
Какво да ви кажа - че бижутата на г-жа Дьо Монтарьой са у вас?
По-тихо. - Вие сте крадец, аз също.
Ето плана, счетоводните книги и бутилка ракия.
Забранено ми е да пия алкохол.
Никога ли не стават инциденти? - Не пием чак толкова много.
Не говоря за ракията, а за завода. - Извинете.
Миналата година станаха 2 експлозии. Имаше 15 жертви.
Голямо погребение беше. Величествено. Трогателно.
Общата болка сплоти работници и работодатели.
Единението на сърцата, докато слушахме "Де профундис"...
Каква чудесна реклама беше!
Ето кафето.
Не се ли боите от социалното недоволство?
Може от време на време да има леки размирици.
Представям си как работниците се надигат и помитат всичко...
В Белгия ли? - Защо не?
Ще превземат банките, ще крадат... - Цивилната гвардия ни пази!
А и що за глупост е човек да повери парите си на банките!
Да не държите парите си тук? - Разбира се.
Държа ги в тази каса, господа. - По дяволите! Не е никак малка!
Не е - вътре има 500000 франка в ценни книжа, както и пари в брой.
Когато предлагам инвестиция, гарантирам за нея.
Не се ли боите от крадци? - Нека дойдат!
Имам здрави ключалки. - Имате ли електрическа аларма?
Не, нямам.
Токът е скъп, а и постоянно спира.
Абат Ла Маржел ме заведе в хотел "Цар Соломон".
Никой уважаващ себе си крадец не отсяда другаде в Брюксел.
Вижте.
Каноние инсталира всичко. - Кой е Каноние?
Един велик крадец. Истински гений.
Осъдиха го на каторга.
Бижутата...
Обирите не са шега работа. Това е занаят, който се учи.
Първият ви удар беше безразсъдно смел.
Имахте късмет, нищо повече. - Нямам нищо против да се уча.
Сам ли възнамерявахте да работите? - Не, имах план.
Щях да вляза в затвора за дреболия и там да си създам приятели.
Избягвайте затвора, доколкото е възможно.
Там човек се среща с неприятни хора, а и храната е ужасна.
Вие не зависите от никого.
Ще пътувате, ще срещате различни хора, ще успеете.
Имате нужната смелост за това.
А и поне ще вършите нещо.
Човек трябва да бъде деен. - Взех бижутата, без да мисля.
Струваше ми се естествено. - Беше по-силно от вас, нали?
Добре познавам тази неустоима сила.
Ще й посветите и времето, и мечтите, и болката си.
Няма да е нито заради печалбата, нито заради скандала.
Никога не съм бил дребна душа. - Защото не сте буржоа.
Вие сте крадец - изключителен човек.
Посредствените хора никога няма да ви разберат.
Вие сте тяхното забранено лице.
И те търсят сигурност в живота, но се вълнуват от привидното.
Вие сте готов да минете през стени.
Пак ли философствате, абате?
Каква красота! - Това е неговият дебют.
Жорж Рандал. Роже Воазен. - Наричат ме Роже Срама.
Тази вечер ще отидете с Роже. Ще ви научи на основни неща.
Къде ще ходим? - Днес се запознахме с един човек.
Белгиец, производител на оцветители. Ето отпечатъка от ключа на хола му.
С двойна извивка е. Няма да е лесно. - Чака ви работа. Побързайте.
Още нещо... Избягвайте убийствата.
Убийството е проява на лош вкус. Отживелица.
Повече ще нараните един рентиер, като бръкнете в сейфа му,
отколкото като му разпорите корема.
Какво светло небе!
Както казва Ла Маржел, крадецът е пълнолунието на почтения човек.
Абатът има нюх, но е мързелив. - Сериозно?
Ужасно е мързелив. Накарай го да се качи на покрива, и ще видиш.
По-важното е, че мисли вместо нас. - Може и да си прав.
Обуй тези калцуни. Истински "Поаси" са.
Значи първият ти обир е бил на музей?
Обичам живописта.
Рисувам акварели - брегове със замъци.
Най-много обичам да рисувам Венеция.
Бил ли си във Венеция? - Мечтата ми е да отида там.
Някой ден, когато имам време, ще я осъществя.
Хайде, ела.
Усещаш ли на какво мирише? - На камфор.
Значи има кожи.
Една...
Две... По една за всеки. Брусай ще се зарадва.
Кой? - Брусай, сестра ми.
Живее в Лондон. Скоро ще се запознаеш с нея.
С какво се занимава? - С мъже. Добре се забавлява.
Вандер Бюшнени бе излъгал - наистина имаше ценни книжа.
Заминахме за Лондон - столицата на пласьорите на крадени вещи.
Всички крадци продаваха плячката си там.
Познавате ме, г-н Роже Срама.
Приемате ли, или не? Мразя да споря за пари.
500 лири в брой и чек за останалото.
Обичам Англия.
Как е английската полиция? - Затваря си очите.
От Париж ли си? - Не, от Валансиен.
Родителите ми имат железарски магазин там.
Получават всички модели каси - така лесно ги разучих.
Знаят ли с какво се занимаваш? - Разбира се.
Каква е тази суматоха у Брусай?
Хубава работа!
Брусай!
Братко! - Местиш ли се?
Не се сърди...
Ще ми се скараш, но пак забравих да платя една вноска.
Съдия-изпълнителят ми взема всичко!
Имаш късмет - идваме тъкмо навреме и носим пари.
Имаме всичко необходимо.
Ще ти върнем мебелите! Колко?
С разходите ли? - Не бъдете алчен!
Аз съм Брусай. - Жорж Рандал.
И да - тя е от Париж.
Дайте багажа на мен. - Благодаря.
Готово, всичко е уредено.
Да знаеш, че е за последен път!
Благодаря. Даваш много пари за мен, а ги печелиш с толкова труд.
Един ден ще ти ги върна и ще ме заведеш във Венеция.
Мечтае да отиде там.
За нас!
"Върти се, върти се колело, що вчера е било - било,
днес той ще бъде в моето легло!"
Видях се с клиентката си - тази, дето продава адреси.
Има нови предложения. - Купи ги.
Утре отивам в Париж. Ела с мен. - Отивам в Испания при Марсел.
А вие, г-н Рандал? - Стига да мога да ви помогна.
Имате ли жилище в Париж? - Имах, но вече не.
Ще отседнете у нас. Като приятел.
Холът ми прилича на американски зъболекарски кабинет.
Остави го. - Роже!
Приятелят ти е много сладък.
Конят й се изправи на задни крака и тя падна на релсите.
Влакът мина през нея. Тъжна смърт за една майка.
Тръпки ме побиха. Защо не отопляват вагоните?
Кожата!
Каква кожа? - Тази от Брюксел.
Открадната ли е? Няма да посмея да я сложа.
На вас ви отива повече, отколкото на мен.
Вие сте толкова галантен...
Пазете се, жените може да съсипят един крадец.
И да имаше модно ателие в Париж, на ул. "Берсо".
Тя предлагаше и други услуги на клиентките си.
Ползвахме ателието за пощенска кутия и за място за срещи.
Тук е!
Не забравяй, Каноние й даваше 33 процента и нито франк повече.
Заповядайте.
Госпожо... - В какъв окаян вид съм...
Искали сте да се срещнем. - Какво ли ще си помислите за мен?
Изглеждате прекрасно. - Мога ли да ви се доверя?
Разбира се, аз държа на думата си. - Най-после попаднах на джентълмен!
Университетът ли сте завършили? - Личи ли ми?
Имате вид на възпитан човек. А каква романтична професия имате...
Ако бях мъж... - Но не сте, госпожо.
Може да си имам недостатъци, но животът е тежък за дама като мен.
Мъжете ни обещават целия свят, но не и сериозна връзка.
Непостоянни са. Като моя англичанин.
Англичанин ли? - Мъж без чест! Истински грубиян!
Нарани ме и изчезна!
Човек може да стигне до отчаяние. - Значи и вие мислите като мен.
Казвам се Рене. Името ми е трудно за произнасяне.
Опитайте се да го кажете. - Рене.
Как само го казахте... Мъжът ми все не успява.
Той е политик. Поне деца да имахме, но всичко е толкова скъпо...
Имах късмет. Ида ме запозна с г-н Каноние - изключителен човек.
Убеди ме да използвам връзките си. - Вие познавате много хора.
Познавам всички богаташи в Париж и в провинцията.
Подавах информация на г-н Каноние, а той ми даваше 50 процента.
Не е много, но тези услуги вървят така.
Не, госпожо, цената за тези услуги е 33 процента.
33?! - Никой няма да ви предложи повече.
Толкова малко? А аз разчитах на 50! В такъв случай ще ми давате 45.
Не, госпожо. 33 процента. - Колко сте безсърдечен!
Не знаете в каква паника изпадат жените, когато останат без пари!
Срамувам се да ви кажа каква мизерна сума ми дава мъжът ми на месец.
Длъжна съм да се справя. Тоалетите са скъпи.
Трябва да бъдем елегантни. Да не говорим за бельото...
Ето, вижте! Знаете, че без бельо не може.
Искате ли да ви кажа колко струва? - 33 процента.
А в романите пише, че крадците били щедри!
Мога да ви предложа два адреса - в Париж и в Мезон Лафит.
Живеехме си добре. Работа не липсваше.
Когато се налагаше, работехме на групи.
Противно на всички, летем стояхме далече от плажовете,
зиме - далече от града.
Хайде.
Мадлен, ти знаеше ли, че сем. Касгрен се местят?
Нищо не са ни казали. - Необичайно е.
Бих казал, че не е нормално.
Щом толкова много ви интересува какво става,
по-добре помогнете - този сандък тежи 200 кг.
С удоволствие, но бързаме. - Хайде, Морис! Ела!
Ама че живот!
Занаятът ми се удаваше. Имах въображение, бях неуморим.
Но още отначало предпочитах да работя сам.
Имате ли малко време тези дни? - Свободен съм.
Чудесно.
Имам едно деликатно, но много добро предложение.
Вече можете да изпълните тази поръчка.
Перлената огърлица на г-жа Гуле - много набожна жена.
Ще я оберете посред бял ден и насред Париж.
Защо не през нощта?
Г-жа Гуле спи с перлите, за да поддържа блясъка им.
Драги, кога започва следващият парламентарен сезон?
На 29 септември. Ще бъде интересно заседание.
Рандал! Не може да бъде! Мен ли търсеше?
Радвам се да те видя. - Това е професор Боало.
Жорж Рандал - приятел от колежа. Спомнил си си за приятеля си Жюл!
Как намери адреса ми? - Лесно.
Вече няма да се разделяме! Ела да пийнем по нещо!
Закъснявам. - Само за малко!
Тъкмо дойде, и вече си тръгва! - Крадец!
Какво става? Обир посред бял ден! Невероятно!
Наглостта на тези крадци няма граници!
Да сте виждали някой да излиза? - Не. А ти?
Не. Може да се е качил на покрива.
Днес престъпниците са отчайващо изобретателни.
Но и хората са толкова непредпазливи...
Все същият си - елегантен, леко разсеян... Не си се променил.
С какво се занимаваш? - Инженер съм.
В железниците ли? - Не, работя с хидравлични системи.
Много хубаво. - Колието ми!
Каква хубава жена!
Познаваш ли Курбасол? - Депутатът ли?
Да. Аз съм дясната му ръка. Той е велик човек.
Между нас да си остане, но скоро ще влезе в правителството.
Ще те запозная с него.
Извинете, господа...
Ние сме от екипа на г-н Курбасол.
Смеете се, но аз се уплаших. Всичко това заради едно колие!
Прекрасно бижу. Ще му взема към 50000.
А и вече сте с единия крак в политиката.
Мурате добър ученик ли беше? - Глупакът беше винаги първи!
Онзи ден обядвах с чичо ви.
Не е никак добре. Станал е още по-заядлив от преди.
Лицето му е жълто. Освен това го е ударил на живот.
Нелепо е на тази възраст да издържа разни жени.
Как е Шарлот?
Братовчедка ви скучае.
Здравей, Жорж.
Отче... - Добър ден.
Чухте ли новината?
Ранен ли си? - Рани ме холандската полиция.
Стреляха по нас като по зайци. Аз избягах, но пипнаха Марсел.
Нали няма да проговори? - Не и Марсел.
Намери ли му адвокат? - Най-добрия в Амстердам.
Много обичах Марсел. - Говориш за него, все едно е умрял.
Исках да задигна малко пари, за да има, като излезе,
но си счупих ръката - и точно сега баща ми ми предлага удар!
Банкерът Делпиш. Ето, чети.
Делпиш? Той е доста известен!
Какво ще кажеш? Интересува ли те?
Да, ще мога да го направя сам.
Вярно, че работиш сам.
Аз не бих могъл. Вижда ми се порочно.
Какво те кара да мислиш така? - Не знам.
Ще видиш нашите. Целуни ги.
Ще се погрижат за теб.
Не им казвай, че съм ранен. Измисли нещо.
Много бих искал да пътувам.
Брусай нали не се уморява много? Това изхабява бързо.
Бяха чудесни хора. Занесох им добри новини.
Вечерята беше вкусна, разговорът - муден.
За малко да забравя за сейфа на г-н Делпиш.
Време е.
Тръгвам.
Пазете се. И кажете на Брусай да ми пише по-често.
Да знаете какви забавни писма пише, не можем да спим от смях.
Милост, господине! - Не викайте.
Не ме убивайте! - Млъкнете!
Още една дума, и си тръгвам.
Счупихте ми един зъб.
Дайте да видя.
Нищо ви няма. Коя сте вие?
Коя сте вие?
Г-жа Делпиш. - Ограбвате мъжа си, така ли?
Остави ме да пазя кабинета му, докато го няма.
С това ли го пазите?
Възнамерявах да го напусна! Той е същинско чудовище!
Какво ли не ме накара да изтърпя!
Искате ли да ви разкажа?
Не, госпожо. За жалост сега нямам време.
С тези инструменти нямате никакъв шанс да го отворите.
Какво изливате? - Киселина.
Нов немски препарат. Действа само върху някои сплави.
Бавно ли става? - За няколко минути.
Професията ви е ужасна.
Но много интересна.
Аз съм Жьонвиев.
Приятно ми е.
Компрометирахте ме. Мъжът ми ще ме убие.
Ще умра заради вас. - Преувеличавате.
Не го познавате.
Не държа да го познавам. Всичко може да се уреди.
Какво ще правите? - Ще ви ударя и ще ви вържа.
Така ще спасим честта ви. - Грубиян!
Исках само да ви оневиня.
Няма бижута. Само пари.
Знам.
Още ли сте решена да го напуснете? - Да, особено след този обир.
Това е за пътуването.
Благодаря.
Вие разбирате жените.
И колко сте страшен, когато поискате!
Мъжът ми има вид на глупак.
Жаден ли сте? - Да.
Какво ще пиете?
Нищо. Никога не пия по време на работа.
Свърша ли, веднага си тръгвам.
Нека дойда с вас!
Невъзможно, госпожо. Съжалявам.
Невинен съм!
Какъв ужас!
Такива са правилата на играта. - Как го понасяте?
Понякога ми се иска да вдигна всичко във въздуха!
Ако не приемаме света такъв, какъвто е,
как ще намерим своето място?
Искате да заличите собствеността, да прережете клона, на който седите.
Точно това ме притеснява. - Има и други като вас.
Търсят те! - Кой?
Една жена.
Каква жена? - Червенокоса. С багаж е.
Казах ти да се пазиш от жените.
Най-после!
Благодаря, че ми даде фалшиво име и фалшив адрес.
След всичко, което преживяхме...
Дори не заслужаваш да те целуна.
Как ме открихте? - Благодарение на шивача ти.
Добре че слагат етикети с името си и че аз съм любопитна.
Беше много мил. Евреин, но услужлив.
Ушил е четири костюма от този плат.
Срещнах се с другите трима господа. Ти си четвъртият. Така те открих.
Вие сте лош човек.
Не е хубаво да се лъже. Опасно е.
Ако си бях отмъстила?
Живяхме заедно няколко седмици.
Занемарих работата си.
Цялото си време прекарвах с Жьонвиев.
Когато мъжете ме гледат, съм на седмото небе.
Чувствам се като преродена.
Една жена винаги се справя, стига да не я е страх.
Теб никога ли не те е страх? - Никога.
Нима си готова на всичко, с всеки?
Стига да съм щастлива и да имам малко пари.
Светът ни предлага толкова много неща.
Аз съм като цветята - естествена.
Повърви пред мен.
С по-ситни крачки.
По-плавно, с вдигната глава.
Чупка в кръста...
Жьонвиев беше дейна жена.
Искаше всичко, набелязваше жертвите си.
Въведох я във висшето общество. Заведох я у Мурате.
Добре ли изглеждам? - Да.
Рандал! Как си?
Г-жа Рандал, предполагам? - Не.
Ела да ти представя съпругата си.
Скъпа, представям ти Жорж Рандал.
Извинете ме.
Мъжът ми много ми е говорил за вас.
Не си ли го представяше така? - Не.
Чувствам се неудобно.
Как я намираш? Държи се като дете! - Не, духовита е.
Истинска перла - образована, енергична, скромна...
А в леглото е невероятна.
Юрбен Рандал ти е чичо, нали? - Да, защо?
Тук е. Виждаме се от време на време. - Знам.
Курбасол дойде. Извинявай.
Добър вечер, г-н Рандал.
Г-н депутат... - Радвам се да се запознаем.
Мурате ми е говорил само хубави неща за вас.
Вие сте инженер, нали? В железниците?
Не, занимавам се с хидравлични системи.
Този Мурате смесва всичко.
В политиката има много глупаци. Имаме нужда от хора като вас.
Заминавам за избирателния си район. Искате ли да дойдете с мен?
Ще се запознаете с приятелите ми.
Готвим големи промени.
Разчитам на вас.
Добре се справи!
Г-н инженер, ако си носите инструментите, не ги вадете тук!
Какво ли не бих дала всеки ден да имам подобна изненада.
Елате да ви представя някои от жертвите ви. Три от тях са тук.
Играете си с огъня, Рене. Забавно ли ви е?
Да! На вас не ви ли е забавно?
Казват, че сте станали много добър. Аз се справям някак си.
Все търся начин да си осигуря пари. Изтощително е.
Тази зима ще ви намеря някой добър удар.
Чичо ви е богат. Сетих се за него, но реших, че ще е скучно.
Тъжно нещо е старостта.
Случайно да имате 200-300 франка? - Не.
Само 500.
Ще мина да ви благодаря. - Ще ги удържа от процента ви.
Извинете, съпругът ви ви вика.
Жорж, трябва да ти кажа нещо. Чичо ти ми предложи...
Казва, че е богат. Вярно ли е?
Да, много е богат.
Представяш ли си да се настаня в дома му?
Той настоява.
Приеми.
Неудобно ми е заради теб.
Вземи му и последния франк. Той е истински мръсник.
Върви. Виждаш, че те чака.
Ще ходите ли с Курбасол в Диеп? - Не е сигурно.
Трябва да отидете. Каноние се появи. - Каноние ли?
Освободили ли са го? - Избягал е.
Шест месеца е пътувал от Кайен до тук.
От седмица се крие в Диеп. Вие ще отидете при него.
Ще бъде такава суматоха, че лесно ще се измъкнете.
Как ще го позная? - Той ще ви намери.
Какво трябва да му предам?
Да не стъпва в Париж. Полицията само това чака.
Диеп... Какъв ден! Имаше крави, журналисти,
избиратели, доносници, джебчии... И никакъв знак от Каноние.
В края на деня Курбасол събра всички в хотел "Биш",
където бяха подготвили почерпката.
Видя ли Курбасол? Какъв човек! Няма втори като него!
Слушай го много внимателно и се учи от него.
Какво ви е? - Имам видения.
Стори ми се, че видях г-н Каноние. Това е невъзможно, нали?
Къде го видяхте? - Качи се нагоре.
Как тежи...
Внимателно, Ремон.
На леглото!
Мамо! - Стига, Фернанд.
Бедната ми майка! - Стига, не плачи.
Очаквахме го.
Само че моментът не е подходящ.
Спри да плачеш.
Очите ще ти се зачервят.
Ще обявим смъртта й утре сутринта.
Ела, че закъсняваме.
Качи се в нейната стая. Смени чаршафите и сложи цветя.
Стаята на мама ли ще дадеш?! - Не започвай пак.
Знаеш, че хотелът е пълен. Стаята си е стая.
Ако обичате... Г-н Рандал...
Значи ти си Рандал? Жан-Франсоа Каноние.
Казаха ли ти? - Да, вас търсех.
Тази нощ ли заминаваш? Ще дойда с теб.
Не бива.
Ла Маржел помоли да ви предам, че наблюдават гарите.
Полицията ви чака. - Кюрето да не се бърка!
Трябва да отида в Париж! Разчитам на теб!
Ще се хвърлите в устата на лъва. - Няма да ме познаят. Виж.
Виж каква перука ми направиха. Сега имам вид на доносник.
Преживях ужасно пътуване. Нали не мислиш, че ще остана тук?
Радвам се да се запозная с теб. Казват, че ти си ме заместил.
Кокалите на старата пукат.
Дори когато са мъртви, не умират съвсем.
Тук сме в спалнята на собствениците.
Това е касата. Давай, аз ще гледам.
След вас. - Не.
Настоявам. - Е, в такъв случай...
Донесох това от Щатите. Истинско бижу.
Пинсета, тесла, отвертка, шперц и бургия.
Хубави инструменти имат в Америка. - Още нищо не си видял.
Едисон измисли батерия, която се носи в калъф за бинокъл.
В нея се включва трионът, отгоре на всичко и осветява.
Купих си. Ще ти я покажа.
Не се връщайте в Париж. Опасно е, уверявам ви.
Знаеш ли, каторгата си има и добра страна.
Имаш време да мислиш, да четеш,
да прецениш нещата от всички страни.
Имам големи планове, Рандал.
И не съм сам, имам приятели.
Ще ударим, при това силно. - Кого?
Ще действаме със сила. Ще променим света,
ще му придадем човешки облик.
На теб този свят харесва ли ти? - Не.
С това ще се заемем - аз, ти и другарите ни.
Но преди това трябва да сринем старото буржоазно общество.
С постоянни атентати ще ги принудим да живеят в страх.
Не обичам насилието. Страхувам се, защото е неконтролируемо.
Навремето и аз говорех като теб. И аз работех с ръкавици.
Но един ден ме заловиха.
Ще видиш, ще дойде и твоят ред. Те не знаят милост.
Чакам ги. - Бъди по-скромен.
Имаш пари, всичко ти се вижда лесно. Усещането ми е познато.
Намери ли нещо? - Не. Само ценни книжа.
Аз намерих пари.
Вземи, ще си ги поделим по равно.
Вземи и това за спомен от мен. Имам още един комплект.
...той е мижитурка, а правителството - експеримент!
Ще ме замерят с думи, но думите не ме интересуват.
Интересуват ме само фактите.
Какви са фактите? Познавате ги не по-зле от мен.
Френското общество постепенно губи устоите,
които са го поддържали в славни времена -
семейството, добродетелите, частната собственост, родината...
Общество, проядено от странни екземпляри -
евреи, франкмасони,
социалисти, които искат да издигнат претенциите си в национален проблем
и да превърнат Франция в свой клуб, в затворническа килия!
Какви мерки взема правителството срещу тези заплахи? Никакви!
Намираме се на ръба на пропастта - направим ли още една крачка, край!
Но аз няма да падна.
С всички сили се опитвам да направя крачка назад,
да се обърна към миналото, за да се науча що е чест.
Ако имах динамит, щях да го хвърля насред масата.
Аз щях да ти попреча.
Заради една жена, която харесвам. Тя е тук.
Сантиментален ли си? - Понякога.
Наблюдавам те - ти си стабилен и хладнокръвен.
Имаме нужда от човек като теб. С нас ли си?
Като изключим това, което наистина ни носи удоволствие,
дали има за какво да се бием? - Да. Ще те убедя в това.
Хайде, време е да слизаме.
Усещаш ли нещо? - Не.
Не го ли усещаш?
Злато!
Тръпчива, тежка, остра миризма.
Казвам ти, тук има злато.
Виж ти!
Ето, вземи.
Време е да изчезваме оттук. Излез пръв.
Какъв велик момент! - Вие надминахте себе си!
Г-н депутат, ще ви закарам на гарата.
Жан-Франсоа!
Рандал, спри! Той е от нашите! Полицай е!
Крадец! Помощ!
Ограбили са ме!
Откраднали са ми парите! Хванете го!
В годината след смъртта на Каноние се увеличиха политическите атентати.
Хвърляха бомби къде ли не, дори в Парламента.
Някои от приятелите ни приеха анархията за своя кауза.
Мнозина бяха арестувани. Полицията ни дебнеше.
Хората се заключваха в домовете си. Ставаше ни все по-трудно.
Брусай се бе омъжила и ми бе оставила къщата си.
Работех по-малко и без удоволствие.
Избягвахме Франция.
Пред дома ти има някого.
Остави ме.
Шарлот!
Благодаря.
Хубава работа! Какви са тези доспехи?
Несесерът ми за спешни случаи - най-нужните инструменти.
Приличаш на хирург.
Обирите са си истинска професия. - И то не лека.
Откога носиш татуировки?
Антоан ми я направи. - Ужасна е. Не можеш ли да я махнеш?
Боя се, че не. Маха се с игла или с мляко от кърмачка.
Шегуваш ли се? - Не.
Отслабнал си. И имаш бръчка ето тук.
Как съм живяла без теб? - И аз това се питам.
Ти не ме потърси... - Мислех, че не ме искаш.
Предложих ти да дойдеш с мен. - Ако знаех...
Мислиш ли, че ми беше приятно да остана сама с баща си?
Приятелките ми се омъжиха. Не излизах, не се виждах с никого...
Сама си си виновна. - Не е вярно.
Напротив! - Не!
Не беше никак лесно да те намеря. От цяла седмица съм в Лондон.
Старата лелка отказа да ме пусне да вляза.
Кой ти даде адреса? - Абат Ла Маржел.
Странен човек е той.
Защо се смееш? И той ли е крадец?
Хубава работа!
Искаш ли ме? Може ли да остана? Да си донеса ли куфара?
Не знам дали баща ти се е променил, но ти си все същата.
Баща ти не те ли хранеше? - Вълнуваха го други неща.
Чичо Юрбен и жените! - Всякакви жени минаха през нас.
В началото ми беше забавно.
Наблюдавах ги, оценявах ги...
А на него забавно ли му беше? - Постоянно ги сменяше.
Изведнъж остаря, стана зъл.
Една сутрин пристигна Жьонвиев, с целия си багаж.
Мисля, че се познавате... - Да.
Тя не е като другите. Излъчва увереност.
Настани се в къщата, смени мебелите.
Поиска собствена баня, диаманти... Той изпълняваше всичките й желания.
Опита се да ме спечели. Правеше ми подаръци.
Разказваше ми за теб.
Какво ти разказа? - Глупости.
Задаваше ми въпроси. Един ден й ударих шамар.
Исках само едно - да се махна оттам.
Здравей.
Довиждане, Жорж.
Шарлот се настани в Лондон. Аз продължавах да работя.
Писна ми! Ще ме побъркат! Измислиха и ключалка с динамит!
Спокойно, Роже. - Не мога повече.
Стана прекалено опасно. Край, оттеглям се.
Само си говориш... - Кълна се в майка си!
Брусай се омъжи. Ще отида да живея във Венеция.
Ще си отворя магазин и ще сложа динамит на всички ключалки.
Роже!
Уби ли го? - Не, още диша.
Онази нощ едва успяхме да се спасим.
После дойде лятото.
Роже се оттегли. Аз заминах на пътешествие с Шарлот.
6 черно.
Направете залозите!
Край на залозите!
Тези двамата ми донесоха късмет.
Това се случва за първи път.
Няколко седмици по-късно ни повикаха с телеграма в Париж.
Г-це Шарлот! Г-н Жорж! - Как е той?
Гасне. Вече не може да говори.
Къде е? - В кабинета си.
Лекарят какво каза? - Че няма да прекара нощта.
Внезапно ли стана? - Да.
Преди два дни получи удар.
Оставете ни, ако обичате.
Мари-Жан, заведи госпожата до стаята й.
Аз и Жорж ще останем до него.
Странно...
Цял живот съм се страхувала от него. Боях се от тази среща.
А сега не чувствам нищо.
Почти нищо.
Все едно е вече мъртъв. - Знаеш, че ни чува, нали?
Все ми е едно.
Мисля, че ни е лишил от наследство. - Възможно е.
Трябва да прочетем завещанието.
Къде може да е? Сигурно е у нотариуса.
Както го познавам, тук трябва да има копие.
Сигурно е това.
Точно така.
6200 акции...
Права бях - оставя всичко на института "Пастьор".
Ще съставя ново завещание. - Можеш ли?
Вече съм правил фалшификати. Бъди спокойна.
Ще съчиня съобщението за смъртта му. Искаш ли кафе?
После. Благодаря.
Не се притеснявайте.
Да му се не види... Дяволът тегли чичо ви към себе си.
Да го оставим да си свърши работата.
Не сте ми казвали за този свой талант!
Много добре!
Долу видях г-жа Делпиш, все така пищна.
Ще й оставите ли нещо? - Не.
Чичо ми не й е оставил нищо. Ще уважа волята му.
Не се тревожа за нея. Знам един австриец, който въздиша по нея.
Как вървят вашите дела? - Положихме основите на църквата.
Времената са тежки. - Чичо ми няма да ви забрави.
Благодаря.
Постоянно ми говорите за църквите си.
Какво правите с парите, които печелите?
И да ви кажа, няма да ми повярвате.
За всичко ли помислихте? Датата? - Готово.
Направете му изискано погребение. - Иска да бъде погребан като бедняк.
Каква скромност! Чудесен пример за енориашите!
Шегувате ли се? Той не иска църковно погребение.
Нямаше да ми хрумне. Колко сте безсърдечен.
Този път край.
Да, всичко свърши.
Но смъртта не ни извинява за греховете ни.
Не трябва ли да кажем на прислугата? - Момент, сега свършвам.
Да?
Г-н абат, може ли да поговоря с вас?
С мен ли? Разбира се.
Не сте ли омъжена? - Бях.
Но сгреших.
По-скоро ме тласнаха към пропастта.
Беше Жорж Рандал, когото вие мислите за почтен човек.
Той е крадец!
Какво говорите? Крадец?!
От най-ужасните. Убедена съм, че в момента ме ограбва.
Аз се отдадох телом и духом на чичо му, а той ме ограбва...
След като ме открадна от съпруга ми. - От г-н Делпиш? Как така?
Една вечер бях сама в стаята си. Той се появи и извади пистолета си.
Бях полугола.
Насочи пистолета към мен и каза, че ако мръдна, ще ме убие.
Изнасили ме.
Разби писалището и откри писмата на майка ми.
Майка ми имаше любовник. Това беше семейна тайна.
Заплаши ме. Каза: "Елате с мен, или ще разкажа всичко на баща ви."
Последвах го. Напуснах мъжа си, когото обожавах.
Срамувам се да ви кажа какъв живот водя оттогава.
Какъв срам! - Веднага ще пратя да го арестуват.
Всъщност това е невъзможно. - Защо?
Писмата на майка ви са още у него. Сигурно ги пази на сигурно място.
Ако го арестуват, баща ви ще научи всичко.
Прав сте. Какво да правя?
Успяхте ли въпреки изпитанията да запазите вярата си Бога?
Да. - Чудесно.
Не можем да живеем без вяра.
Чухте ли? Предложих й да се оттегли в манастир.
В манастир с мъже?
Шегувате ли се? Тази жена не е с всичкия си!
Днес е готова да се хвърли във водата, за да ви спаси,
утре - да ви прати на смърт.
Боже мой, колко студен се оказа животът!
Заобиколени сме от луди.
Толкова е уморително
да се чувстваш отвратен от всички и от всичко, дори от себе си.
Как да се погрижим за сърцето си?
Какво ви става, г-н абат?
Няма да дойда на погребението. Заминавам.
Къде? - За Китай.
Защо не?
Сякаш се опитвам да осъществя някаква своя фиксидея.
Нямам такава. Дори цел нямам.
Предполагам, че и вие ще се оттеглите като Роже?
Това би ли ви изненадало? - Не.
Занаятът ни умира.
Осъществихте ли амбициите си?
Не. - Така ли?
Винаги съм мечтал за невъзможни неща.
И вие ли?
Мечтая за деня,
в който ще се роди човек като вас, но по-сигурен в себе си.
Господи, караш ме да се замислям за тъжни неща.
Заведете ме на обяд, за да отпразнуваме наследството ви.
Това е австриецът.
Г-жа Делпиш няма да отиде в манастир. Тя губи.
Радвам се,
че преди смъртта си баща ви е бил обзет от по-ведри чувства.
В кабинета ми има завещание, с което ви лишава от наследство
и което са анулира от документа, който ми представихте.
Хубаво е, че всичко свършва добре.
Съжалявам, че не иска църковно погребение,
но трябва да уважим волята му. - Ще ви изпратя.
Довиждане, бяхте много любезен. Благодаря ви, че дойдохте.
Жорж!
Тук ли си? - Вече си богата.
Много мил човек. През юли заминава на почивка.
Прислугата също ще отсъства в началото на месеца.
Има стабилни ключалки и няма алармена инсталация.
Искаш ли да отидем на море? - Като рентиерите ли?
През целия юли.
И да забравим за нотариуса, за сейфовете и ключалките?
Щастлива съм. Ще спреш с обирите и вече няма да се тревожа за теб.
Наистина ли очакваш това от мен? - Бих искала да е така.
Ще продължа да живея както преди. Няма да променям каквото и да било.
Но приятелите ти се оттеглиха. - Аз не мога да го направя.
По-силно ли е от теб? - По-силно е от всичко.
Тогава, в дома на сем. Дьо Монтарьой, още не го знаех.
Но когато разбих писалището и видях бижутата да блестят в мрака,
щом ги усетих в ръката си...
Направих го, за да отмъстя на баща ти,
а се почувствах щастлив.
Жив.
Животът ми беше пълноценен.
Изпитах истинско удоволствие.
Нощем, когато всички спят и вляза в непозната къща,
когато застана пред шкафа, който трябва да разбия,
се чувствам като прероден.
А след това? - След това ли?
Прибирам се и отново съм никой.
Започвам да чакам следващия обир.
Чакам да изпитам същото усещане.
Имам нужда от теб.
Само пред теб мога да призная, че съм самотен.
За Париж.
Превод АЛЕКСАНДРА ДИМИТРОВА